El text afectat per una nota ha d’anar seguit d’un signe de crida, sense espai en blanc entremig.
Els signes de crida més habituals són els números, tot i que també es poden usar lletres o altres símbols.
En documents llargs, es pot recomençar la numeració de les notes a cada apartat o capítol.
- Format de la crida
- La crida de les notes s’acostuma a escriure volada i en rodona encara que el text que la precedeixi estigui en una altra classe de lletra (cursiva, negreta, versaleta).
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | En aquest exemple, la significació de l’objecte el·líptic de l’infinitiu es recupera gràcies al control que hi exerceix el subjecte de l’oració principal les teves exigències.19 |
D’acord amb les normes de Vancouver, també es pot escriure entre claudàtors o parèntesis en el mateix cos que la resta del document.
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | En aquest exemple, la significació de l’objecte el·líptic de l’infinitiu es recupera gràcies al control que hi exerceix el subjecte de l’oració principal les teves exigències (19). |
- Si es fan servir lletres com a crida, s’escriuen volades i en cursiva; aquest ús és habitual en les taules.
- En determinats textos (per exemple, articles) si es vol fer un aclariment que afecta tot el document, la crida se situa al final del títol i acostuma a ser un asterisc.
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | Els mamífers marins i els seus noms*
Jordi Lleonart Aliberas
Institut de Ciències del Mar, CSIC
* Aquest treball s’ha dut a terme en el marc del projecte Corpus ictionímic del català, finançat per la Secció de Ciències Biològiques de l’Institut d’Estudis Catalans, i amb la col·laboració del TERMCAT Centre de Terminologia.
|
En aquests casos, si es necessiten més crides (fins a tres) es pot duplicar o triplicar l’asterisc. Si en calen més, s’ha d’usar la sèrie formada pels símbols * (asterisc), † (creu), ‡ (doble creu), § o ¶ (paràgraf), | (pleca) i # (coixinet), un a continuació de l’altre i en aquest ordre.
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | Dinàmica relativista d’un objecte corpuscular. Aplicacions
Josep Graell,* Carme Martín,† Laura Niubó‡ i Marc Pla§
* Doctor en Física a la Universitat de Barcelona. † Professora de La Salle Gràcia. ‡ Cap del Departament de Física de la Universitat de Lleida. § Pèrit industrial elèctric per l’Escola d’Enginyeria Tècnica Industrial. |
- Posició de la crida
La crida se situa immediatament darrere de l’element que suscita la nota. Quan coincideix amb un signe de puntuació, es posa després del signe:
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | Fitzpatrick opina tot el contrari.1 |
![Exemple inadequat Exemple inadequat](grafics/exemple-inadequat.png) | Fitzpatrick opina tot el contrari1. |
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | «La figura és de probable geometria irregular»,3 afirma Weinberg. |
![Exemple inadequat Exemple inadequat](grafics/exemple-inadequat.png) | «La figura és de probable geometria irregular»3, afirma Weinberg. |
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | Així doncs, quina és la funció de l’enzim?12 |
![Exemple inadequat Exemple inadequat](grafics/exemple-inadequat.png) | Així doncs, quina és la funció de l’enzim12? |
Però, si s’ha triat el sistema numèric de citació bibliogràfica, les crides van just abans de la puntuació:
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | Fitzpatrick opina tot el contrari (1). |
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | «La figura és de probable geometria irregular» (3), afirma Weinberg. |
![Exemple adequat Exemple adequat](grafics/exemple-correcte.png) | Així doncs, quina és la funció de l’enzim (12)? |